- Så lærte du noe, Watson? - Ja, at du slåss skittent.
Jeg slåss uten nåde.
En vane du bør tilegne deg hvis du vil forsvare deg mot større motstandere.
Som kan skje, med mindre vi begrenser oss til å etterforske forbrytelser -
- begått av små barn eller store katter.
Hallo, mistress.
Hva?
Legg på og ring nødnummeret.
Be dem si ifra til kaptein Thomas Gregson. Jeg kommer straks.
Ja.
Ok, skynd deg, Watson.
Et lik venter.
Jeg fikk en telefon rundt 22.30.
Ny klient som var ute etter litt lett CP og litt OTK.
- Unnskyld? - CP, kroppslig skade.
OTK, ris over kne.
Han sa døren ville være ulåst. Jeg kom inn og fant ham slik.
Lå han slik da du kom?
Han hadde på seg masken.
Jeg ga ham et par kommandoer.
Først trodde jeg han var sta. Noen slaver er slik.
Så slo jeg ham med denne. Fortsatt ingenting.
Jeg tok av masken og så at han var død.
Og så ringte du Holmes.
Og hvordan kjenner dere to hverandre?
Mistress Felicia og jeg kom i snakk om en utstilling -
- av historiske torturredskaper.
Innså at vi hadde et par venner til felles.
Vi holdt kontakten.
Ok, offeret vårt heter Titus Delancey.
Tydeligvis bor han her.
Og ifølge dette er han adm. dir. Av APMG finansrådgivning.
Det kan betale for litt ris.
Miss Felicia, dette er etterforsker Bell.
Han skal skrive ned forklaringen din.
Med mindre tanken på mistress Felicias ankomst -
- fikk denne fyren så tent at han fikk et hjerteinfarkt,
- så tror jeg ikke at hun drepte ham. - Statistisk sett passer det.
Hjerteattakk er den vanligste dødsårsaken til menn over 50.
- Ingen talk. - Unnskyld?
Å ta på et latexplagg som dette er litt som å ta på en badedrakt -
- som er to størrelser for liten og allerede våt.
Talk er vanligvis obligatorisk.
En mann av Mr. Delanceys omfang ville ikke fått denne drakten på alene.
Så du sier noen hjalp ham.
Legg merke til den blå linjen rundt leppene hans.
Å, det er methemoglobinemi.
Blodcellene hans sluttet å ivareta oksygen.
Det er vanligvis et tegn på en overdose av nitroglyserin.
Nitroglyserin gis for hjerteproblemer.
Hvis han hadde resept kan han ha tatt for mange.
Hvis han har medisiner er de nok på loftet.
Resept eller ikke, så er en overdose usannsynlig.
En dødelig dose for ham ville vel vært åtte-ti tabletter?
Det er mye å ta ved et uhell.
Bourbon. Perfekt til å skjule nitroglyserinens lukt.
Du, det kan være bevis.
Ja, ja, ja.
Det er nok av væske igjen som laboratoriet kan analysere.
Jeg er ganske sikker på at de vil bekrefte mitt funn.
Hvilket funn?
Se opp!
Nitroglyserin, uten tvil.
Den mannen ble forgiftet.
Når kvelden din ender med en død fyr i drakt, -
- hvorfor ikke starte morgenen med en i live med pisk?
Ei takkegave fra mistress Felicia for hjelpen.
Da jeg ikke øvet, jobbet jeg med saken vår.
Etterforsker Bell har snakket med Titus Delanceys kone.
Hun og de to sønnene kommer hjem fra familiens feriehus i Bedford.
Hun sverger på at så vidt hun vet var ikke mannen hennes interessert i S&M.
- Får jeg? - Ja, vær så god.
Hun snakker sikkert sant. Vi kikket overalt i huset
og fant ingen andre leker eller bindinger.
Som lar meg tro at drakten som han ble funnet i
ble brakt dit av giftmorderen.
Og, mest sannsynlig, er den ny, gitt hvor blank den var.
Så du tror at etter drapsmannen forgiftet Titus Delancey,
så klemte han ham inn i en spik ny latexdrakt
og lot dominatriksen finne ham?
Han ønsket ikke bare Delancey død, men ydmyket.
En sann mulighet, og svarene er innen rekkevidde.
Jeg har funnet ut at det merket kun selges på to sexbutikker i Manhattan.
Heldigvis for oss, men trist for underdanige av størrelse,
så har den ene ikke noe større enn en Large,
som betyr at vårt offers XXL-drakt ble kjøpt på The Pleasure Parlor.
Så da vet jeg hvor vi skal i dag morges.
Unnskyld. Etterforsker Bell, NYPD.
Vi etterforsker et mord på en mann
som ble funnet i en sort latexdrakt, størrelse XXL.
Vi tror den ble kjøpt her.
Kan du gi navnet på kundene dine
- som har kjøpt det den siste måneden? - Jo visst.
Så snart du kommer med en rettsordre.
Du hørte at dette handler om mord, sant?
Din jobb er å løse forbrytelser. Min er å beskytte mine kunder fra en politistyrke
som higer etter å svartmale de seksuelt frie.
Det burde ikke overraske at du sitter på din høye hest.
- Du bruker chaps. - Unnskyld.
- Er det kun her du har latexdrakter? - Ja.
Vi må anta at drapsmannen rørte disse,
vi får jo ikke navnet hans, men vi kan få fingeravtrykkene.
Ta stativet til stasjonen,
- se etter avtrykk. - Flott plan.
Det er tusenvis av dollar verdt av utstyr.
Dere trenger jo rettsordre for det også.
Jeg vet det. Ring kapteinen.
Jeg venter her, -
- med politiskiltet mitt og hilser på kundene.
ALLE T-SKJORTER $5,-
Det eneste XXL-drakten jeg har solgt denne måneden var i går.
Rundt kl. 21.30. Jeg var her.
Fyren handlet ikke til seg selv.
Han var toppen en medium.
Ok, hva heter han?
Jeg vet ikke. Han betalte kontant.
Men han tok ut penger der.
I tilfelle du ikke vet hva du ser på, så er det deg i går kl. 21.38.
Med mindre leiligheten din ser ut som en sexbutikk, -
- så var du ikke, som du nettopp sa, hjemme og så på TV.
Jeg gikk meg en tur, jeg glemte at jeg stoppet innom.
Tydeligvis var ikke det alt du glemte.
Du kjøpte en fetisjdrakt og stappet sjefen din inn i den.
Sikkert rett etter du forgiftet ham.
Nei, det gjorde jeg ikke. Det har jo allerede sagt.
Du er i haugevis av trøbbel, Mr. Jeffries.
Vi kan ikke hjelpe deg hvis ikke du snakker sant.
Ok, jeg kjøpte fetisjdrakten, og jeg tok den på Titus.
Men jeg drepte ham ikke. Titus og jeg skulle ha middag i går.
Jeg dro hjem til ham rundt kl. 20.45.
Da han ikke svarte, gikk jeg rundt huset.
Terrassedøren stod åpen og jeg så Titus ligge på stuegulvet.
Jeg dro inn, men han var allerede død.
Ingen puls, ingen pust. Jeg antok han hadde hatt et hjerteinfarkt.
Jeg sverger, jeg visste ikke at han var forgiftet, -
- før jeg hørte det på nyhetene i dag.
Du er ansvarlig for akkvisisjon på APMG, sant?
Så nå som Titus er borte er vel du med i kampen for adm. dir.?
Jo, men jeg trengte ikke å drepe Titus for å få det til skje.
For et par uker siden, da Titus sa han skulle gå av med pensjon, -
- var jeg blant favorittene til å overta.
Så hvorfor tok du på ham drakten? Hvorfor ringte du dominatriksen?
Ok, Titus sin kontrakt garanterte ham en stor utbetaling.
Hundre og tjuefem millioner, engangsbetaling.
Familien får pengene hvis han dør.
Kontrakten hans inneholder også en moralklausul.
Så du kledde ham opp i S&M-tøy, ordnet til en dominatriks, -
- så firmaet ikke trengte å betale ut pensjonsbonusen hans?
Det er 125 millioner ekstra i kassa.
Julebonusen ville ha vært enorm.
Dere, hvis siktelsen her er at jeg er en grådig drittsekk -
- med tvilsom dømmekraft, så er jeg skyldig.
Men jeg sverger, jeg er ingen morder.
Laboratoriet ringte nettopp.
De bekrefter at det var nitroglyserin i glasset, men sa at flasken var giftfri.
Som betyr at den som forgiftet ham var der da han helte i glasset.
Sikkerhetsvakten på APMG sa at Jeffries var på kontoret til kl. 20, -
- som er Delanceys dødstidspunkt ifølge legen.
Så Mr. Jeffries brukte sjefens lik som lekedukke, -
- men drepte ham ikke.
Giftmorderen er ennå på frifot.
Jeg ba Delanceys kone om å gi beskjed når hun og guttene kom tilbake.
- Hun sa hun kommer om 20 minutter. - Ok.
Jeg snakket med Titus i går ettermiddag.
Han nevnte ingen planer for kvelden.
Og du og guttene tilbrakte natten i Bedford.
Ja, vi har et hus der.
Det var barnepikens frikveld.
Så vi tre hadde bare en rolig kveld hjemme.
Mrs. Delancey, kan du komme på noen -
- som kan ha ønsket å skade mannen din?
Ingen spesielle, som jeg kan komme på.
Men Titus var en veldig vellykket mann.
Det er vanskelig å få til uten å skape fiender langs veien.
De stakkars guttene.
De har vært igjennom dette før.
Moren deres døde av kreft for fem år siden.
Når giftet du og Mr. Delancey dere?
- Rundt tre år siden. - Peri?
Å, Gud. Jeg kom så raskt jeg kunne. Jeg er så lei for det.
- Hvordan går det med guttene? - De sliter.
Særlig Zach.
Dette er barnepiken vår, Anne Barker.
Dette er kaptein Gregson.
Han og kollegaene hans etterforsker det som skjedde.
- Å, Anne. - Barker?
- Ja. - Sherlock Holmes.
Hyggelig å møte deg. Jeg skal se til guttene, ok?
- Hva er galt? - Et øyeblikk utenfor, takk.
Unnskyld oss.
Husker du den Abigail Spencer-saken på 90-tallet?
Femten år gammel jente fra Michigan. Beskyldt for å forgifte faren.
Ja, avisene skrev side opp og side ned.
Ja, den involverte også en nitroglyserinoverdose.
Jeg fulgte saken ganske tett. Jeg var fascinert.
Jeg var også 15 da.
- Hun ble frikjent, sant? - Jepp.
Mange folk fortsatte å tro at hun hadde drept faren sin.
Hun ble saumfart av media, trakassert, -
- så en dag bare pakket hun sakene og dro.
Antakeligvis for å starte på nytt et sted.
Ingen hørte fra henne igjen.
Kvinnen vi nettopp møtte, barnepiken.
Hun ble introdusert som Anne Barker, men jeg tror hun er Abigail Spencer.
Ditt nåværende navn er Anne Barker, -
- men du ble født Abigail Spencer, stemmer det?
Ja, jeg ble født Abigail Spencer.
Og i 1991 ble du beskyldt for å ha drept din far med nitroglyserin.
Beskyldt og frikjent.
Folk trodde du slapp unna med mord.
Jaså? Det ante jeg ikke. Var jo ikke derfor jeg byttet navn.
Hør, min far var ikke en hyggelig mann, ok?
Han var ondskapsfull og han slo meg.
Så da han døde hverken gråt eller hylte jeg, -
- eller gjorde noe av det andre tenåringsjenter gjør når faren dør.
Så alle antok at jeg drepte ham.
- La oss snakke om Titus Delancey. - Ok.
- Vet du at han ble forgiftet? - Ja.
Og, nei, jeg drepte ham ikke.
- Så hvorfor er du på defensiven? - Fordi jeg blir avhørt av politiet.
Jeg føler at det er en naturlig reaksjon.
Finner du det ikke litt tilfeldig -
- at han ble drept med nøyaktig samme gift som drepte din far?
Jo, det er ekstremt tilfeldig, men jeg gjorde det ikke.
Aner du hvem som gjorde det?
Jeg aner ikke, ok? Jeg er barnepiken.
Vi stod hverandre ikke nær. Vi tilbrakte lite tid sammen.
Hvor var du i går?
- Hjemme alene. - Det er et dårlig alibi, Abigail.
Hvis jeg visste at jeg trengte et, hadde jeg invitert noen.
Jeg holder meg for meg selv. Det har jeg gjort siden rettsaken.
Du mistet alle vennene dine, gjorde du ikke?
De som trodde jeg var skyldig var redde for meg.
Og de som visste jeg var uskyldig havnet i avisene om de tok kontakt.
Media ødela livet mitt.
Og nå er det i ferd med å skje igjen, takket være deg.
Etter jeg rømte tok jeg plastisk kirurgi.
Ingen har gjenkjent meg på 19 år.
Hvordan klarte du det?
Stemmen din.
Jeg kjente den igjen fra mediedekningen.
Hør, jeg vet at dere ikke kan bevise at jeg var involvert i Delanceys død.
Da ville dere ha arrestert meg hjemme.
Så hvis ikke dere har flere spørsmål har jeg lyst til å dra, takk.
Jeg har brukt nok tid beskyldt for ting jeg ikke har begått.
Føles ikke riktig å la henne gå. Jeg mener, snakk om en god mistenkt.
Hun har rett. Vi har ikke nok bevis.
- Jeg tror ikke hun gjorde det. - Du pekte henne ut for oss.
At hun var i Delancey-hjemmet kunne ikke ignoreres, -
- men oppførselen viser til at hun snakker sant.
Titus Delancey ble drept med nitroglyserin.
Samme som faren. Det er ikke tilfeldig.
Jeg er enig, men jeg tror det er med overlegg.
Jeg tror at den som forgiftet Mr. Delancey ønsker å felle Ms. Spencer.
Det betyr at drapsmannen vet hvem hun er.
Hun sa at ingen hadde gjenkjent henne på 19 år.
Så vidt hun vet.
Skal du fortelle meg hvordan du visste om tatoveringen?
- Unnskyld? - Abigails tatovering.
Du sa du gjenkjente henne på grunn av stemmen, -
- men jeg tror det var noe mer.
Du fikserte på tatoveringen på håndleddet.
Først trodde jeg du kjente det igjen fra et bilde tatt under rettsaken.
Men da jeg kikket over nyhetene,
så hadde ikke Abigail en tatovering.
Så hvordan gjenkjente du den?
Imponerende, Watson. Veldig imponerende.
Sannheten er at Abigail Spencer og jeg er gamle kjenninger, på et vis.
Innen jeg var 15 var jeg fascinert av mord og alt kriminelt.
Abigail var så vakker og hennes fars rikdom så stor -
- at tabloidene i England faktisk dekket saken.
Etter en stund mistet de interessen.
Men ikke jeg. Jeg ble fascinert over skyldspørsmålet.
Så jeg skrev til henne.
Et brev fylt av veldig direkte spørsmål om hennes liv og hennes fars død.
Så hun skrev tilbake.
Ja, vi brevvekslet gjennom hele rettsaken og ei stund etterpå.
I et av de senere brevene nevnte hun at hun ønsket en tatovering av en føniks.
Et symbol på hennes gjenfødelse etter prøvelsene.
Hvorfor kjente hun ikke igjen navnet ditt?
Sherlock Holmes er vanskelig å glemme.
I tenårene var mye mindre selvsikker enn jeg er i dag.
Jeg lengtet etter et vanligere navn.
Så ei stund prøvde jeg å kalle meg selv Sean Holmes.
Det varte ikke, men Sean og Abigails brevveksling -
- ble et veldig ekte vindu inn i forbryterens tankegang.
Sier du at hun innrømmet å ha drept faren sin?
Hun nevnte aldri saken direkte.
Uten å vite det avslørte hun detaljer -
- som jeg mener fyller inn hullene i saken mot henne.
Hva gjelder forholdet til faren, så delte hun noen ting, -
- som må ha vært svært ydmykende.
Hun etterlot meg med liten tvil om at han var svært mishandlende -
- og at hun var ansvarlig for hans død.
Jøss, høres ut som hun åpnet seg for deg.
Hun var et utmerket forskningsobjekt.
Hun var veldig åpenhjertig, i hovedsak på grunn av sin isolasjon, -
- og mitt løfte om at det hun delte med meg -
- ville holdes høyst hemmelig.
Det høres ikke ut som deg.
Å ikke si ifra til noen om at du visste hun var skyldig?
Rettsaken var over.
Loven beskyttet henne fra å bli siktet på nytt.
Og jeg var sikker på at selv om hun hadde drept, var hun ingen drapsmann.
Hun utgjorde ingen trussel til andre enn sin far.
- Mulig Titus Delancey er uenig. - Som jeg sa, jeg tror ikke hun er skyldig.
Du tror hun blir brukt, hvorfor er du så sikker?
Du avhenger av en avgjørelse du tok da du var 15.
Tidspunktet er irrelevant. Det viktige er at jeg hadde rett.
Jeg tror at når jeg identifiserer den -
- som vet om Abigails fortid, så har vi vår drapsmann.
Du har ikke lov til å være her.
Jeg heter Sherlock Holmes. Jeg jobber med politiet.
Vi møttes i går.
Jeg vil ikke snakke med deg heller.
Du pleide å kjenne meg.
Under et annet navn.
Sean Holmes.
Jeg forstår ikke.
Du kunne ha sagt det i går.
Jeg må innrømme at jeg ble usikker da jeg så deg.
Og jeg visste ikke hvordan jeg kunne forklare vårt forhold.
Jeg trodde aldri dette ville skje.
At vi ville møtes.
Jeg gledet meg alltid så til å motta brevene dine.
Og jeg dine.
Peri ga meg sparken.
Jeg fikk ikke engang tatt farvel med guttene.
Du har nok sett vennene mine utenfor.
Du kunne ha tatt meg til sides i går, holdt det mellom oss.
Jeg beklager all uro jeg har forårsaket.
Jeg antar jeg også burde beklage.
Det var jeg som sluttet å skrive.
Det var jeg som forsvant uten ett ord.
Jeg forstod.
Du måtte forlate Abigail.
Så føniksen kunne gjenoppstå.
Jeg kom hit i dag fordi jeg ikke tror at du drepte Titus Delancey.
Og ikke tror jeg at det er tilfeldig at han ble forgiftet likt som din far.
Jeg tror noen har benyttet din fortid for å slippe unna med mord.
Du tror at noen legger skylda på meg?
Har noen du kjenner stilt nærgående spørsmål, -
- fattet stor interesse i fortiden din?
- Ingen. - Noe som helst?
I forrige måned tok jeg meg av noe for Peri -
- og jeg så en brun sedan i bakspeilet.
- Fulgte de etter deg? - Vet ikke.
Jeg skrev ned registreringsnummeret -
- i tilfelle det ville skje igjen, men det gjorde det ikke.
Jeg burde gi dette til kollegaene mine.
Er det alt?
Du dukker plutselig opp igjen, og så drar du?
Dette kan være viktig.
Jeg har ingen å snakke med.
Jeg kan ikke forlate leiligheten uten at pressen angriper.
Brevene du pleide å skrive hjalp meg sist, -
- og nå er du her.
Jeg er redd.
Jeg trenger en venn.
- Hei. - Hei.
Så vi fikk et treff på skiltene Holmes ga oss.
Abigail ble fulgt av en privatetterforsker fra Trenton.
Vi snakket med fyren.
Viser seg at han ble hyret av Peri Delancey, offerets kone.
Og ifølge etterforskeren håpet Peri på at Titus var utro.
Virker som avtalen om særeie begrenset utbetalingen hennes -
- ved en skilsmisse, med mindre han var utro.
Så hun fikk detektiven til å sjekke ut alle kvinnene i mannens liv.
Inkludert Abigail.
Ja, men Titus var ikke utro, som satte en stopper for skilsmissen, -
- men i prosessen fant detektiven ut om Abigails sanne identitet.
Han ga rapporten til henne for to uker siden.
Hun sier ikke ett ord, hun sparker ikke Abigail.
Hun lar bare en antatt giftmorder lage niste til stebarna.
Peri fortalte oss at hun var i Bedford med guttene den kvelden, -
- men da vi spurte dem alene sa de at de så på TV alene på rommet.
Ville være enkelt å snike seg ut, forgifte Titus -
- og komme tilbake før noen så det.
Så det ser ut som Sherlock hadde rett.
Abigail ble brukt som syndebukk.
Klienten min er klar.
Den kvelden Titus døde traff jeg dr. Phillip Malone på bar -
- i Mount Kisco kl. 19.00.
Flere ansatte kan bekrefte at jeg var dere hele kvelden.
Hadde du og dr. Malone en affære? Da trengte du ikke advokaten din.
- Nei. - Som dere ville ha oppdaget, -
- så har dr. Malone blitt arrestert for salg av reseptbelagte medisiner.
Min klient vitner gjerne mot dr. Malone, -
- hvis dere lover å ikke sikte henne i mordet på ektemannen.
Hvis klienten din har et alibi, hva ville vi siktet henne med?
Vi vil unngå en mordforsøkssiktelse.
Mrs. Delancey, hvilken medisin kjøpte du av dr. Malone?
Nitroglyserin.
Som du tenkte å bruke til å drepe din mann.
Jeg vurderte det.
Jeg tenkte at hvis jeg gjorde det kunne jeg ringe inn et tips -
- til politiet om hvem Anne egentlig er, og hun ville ta skylden.
Men bare så det er sagt, det var bare noe jeg vurderte.
Jeg tror ikke jeg faktisk kunne ha skadet Titus.
Så din klients forklaring er at hun ikke kunne ha drept mannen, -
- fordi hun var opptatt med å planlegge mordet hans?
For første gang i karrieren er noens mordalibi -
- at de var opptatt med å planlegge det samme mordet.
Det kunne vært så interessant.
Det funket for Peri Delancey.
Seks måneder i fengsel er bedre livstid.
Hvorfor hang du opp et bilde av de to barna?
Kun en av dem er mistenkt.
For en liten stund siden fikk jeg en kopi av Mr. Delanceys testamente.
Nå som han er død går en stor andel av formuen hans til et fond til guttene.
Flere millioner som de får utbetalt når de blir 18.
Det er bare ett år unna for Graham.
Dessuten har han ikke et alibi lenger.
Peri Delancey har innrømmet at hun ikke var hos guttene.
Så Graham kan enkelt ha kommet seg hjem.
Det finnes ingen bevis på at han visste om Abigails fortid.
Det skal jeg spørre ham om i morgen.
Er ikke begravelsen i morgen?
- Nettopp. - Du hører hva du sier, sant?
Du skal plage en tenåringsgutt mens han sørger over tapet av faren?
Hvis han forgiftet ham, så sørger han ikke.
Du vet at politiet har en knapp på Abigail?
Ja. Som jeg har sagt, deler jeg ikke deres mistanke.
Fordi du var forelsket i henne.
- Hva? - Da du skrev til henne forelsket du deg.
Du var hos henne i nesten tre timer i dag.
Tross det som skjedde med Peri Delancey -
- så er det kun du som tror hun blir lurt i ei felle.
Jeg var ganske ung da min far sendte meg på internatskole, ok?
Jeg slet. Jeg var annerledes. Jeg var...
Jeg var mer intelligent. Jeg var prangende.
Så de plaget meg uten ende.
Ja, jeg husker du sa du ble mobbet, men jeg visste ikke om du snakket sant.
Det skjedde. Jeg overvant det. Det var annerledes da.
Det var ingen som trakasserte via SMS, -
- eller ondskapsfulle mobilopptak.
Nei, mine mobbere hadde et redskap: Vold.
Så jeg ble slått.
Ganske brutalt og veldig ofte.
Det var da du skrev til Abigail.
- Ja. - Hun ble mishandlet, samme som deg.
Jeg mente det jeg sa tidligere. Jeg var akademisk interessert i henne.
Jeg skulle kun forske på henne.
Jeg innrømmer at når brevvekslingen vår fortsatte -
- ble jeg mer forventningsfull hva gjaldt brevene hennes.
De var et ønsket avbrekk fra livet mitt.
En oase fra skolen.
Det høres ut som du hadde følelser.
Kanskje, men ikke noe så ordinært som kjærlighet.
Jeg hadde ikke noe formål på den tiden.
Mine såkalte likestilte fikk meg til å føle at det alltid ville være slik.
Abigail ga meg en gave.
En blikk inn i et sinn i stand til å begå mord.
Så hun var din første.
Drapsmann, ja.
Uten overlegg hjalp hun meg å forstå hvem jeg var -
- og hva jeg kunne gjøre med livet.
Du sa aldri at du trodde hun var skyldig?
Jeg ville ikke at hun skulle slutte å skrive.
Jeg trodde ikke hun utgjorde en trussel.
Det var ikke noe poeng.
Jeg forstår det.
Men hvis hun drepte Titus Delancey da må hun...
Da blir hun gitt til politiet og straffet.
Men enn så lenge vil jeg hjelpe henne.
Hei, Graham.
Jeg heter Joan. Dette er Sherlock.
Ja, dere tok med dere Anne. Selvsagt husker jeg dere.
Hvordan går det med deg og Zack?
Faren vår ble drept, barnepiken ble beskyldt for mordet, -
- og stemoren vår innrømte at hun vurderte å drepe ham.
Vi har det flott.
Jeg vet det er mye.
Zack tar det ganske tungt. Særlig det med Peri.
Han likte henne mer enn meg.
Men tante Susan er her nå. Hun er flott. Hun passer på oss.
Vet du at din fars testamente gir deg og din bror -
- store summer i arv?
Ja, kanskje. Har ikke tenkt på det. Hvorfor?
Økonomisk gevinst har motivert mange mordere.
Vent litt, foreslår du at jeg drepte pappa?
Din stemors tilståelse svekket alibiet ditt.
Vi vet at hun forlot hjemmet i Bedford -
- på mordnatten. Din bror så på tv på rommet.
- Ville vært lett nok for deg... - Aldri i livet.
Alle vet at det var Anne eller Abigail, hva enn hun heter.
Hun gjorde det. Det står i avisene.
Aner du hvorfor hun ville ha drept din far?
- Hun tjente ikke på det. - Nei, men hun og pappa var uenige.
Ingen andre har nevnt det.
Det eneste jeg vet er at de kranglet i forrige uke.
Og jeg kan bevise det.
Zack hadde lært en nytt parkourtriks og ville filmes.
Så innså jeg at pappa eksploderte på Abigail i ganga.
Jeg har det på mobilen.
- Hvor fikk du tak i dette? - Graham.
Polititeknikerne klarte å trekke frem lyden -
- så vi kunne høre noe av det Titus sa.
Så vidt vi kan høre prøvde noen å bruke nettbrettet hans -
- uten lov, og han var sint.
Han var gal den dagen.
Han trodde jeg hadde prøvd å stjele det.
- Hadde du? - Nei, selvsagt ikke.
Du burde vite at politiet prøver å finne nettbrettet hjemme hos dem nå.
De håper det vil oppklare
- etterforskningen. - Hvordan da?
Det har blitt foreslått at Titus oppdaget hemmeligheten din -
- og hadde bevis på nettbrettet sitt, og tenkte å bruke det mot deg.
Du er en vakker kvinne, han var i et dårlig ekteskap.
Kanskje han brukte deg til andre tjenester.
- Det er ikke sant. - Det var en voldsom krangel.
Og det overrasker at du ikke har nevnt det før.
Jeg glemte det. Han...
Titus beklaget. Han sa han overreagerte.
Det var ikke en stor sak.
Du forstår at jeg prøver å hjelpe deg?
Og jeg kan ikke det med mindre du er helt ærlig.
Selvsagt er jeg ærlig. Det har jeg alltid vært med deg.
Det vet vi jo at ikke er sant.
Hva snakker du om?
Jeg vet at du forgiftet din far, Abigail.
Hvorfor sier du det?
Du sa at du trodde meg.
Jeg unngikk temaet så mye som mulig.
Ikke hele tiden. Du sa at du trodde meg.
I et brev fra september 1991 -
- nevnte du en nabo som gikk bort, hjerteproblemer.
Du løp ærend for henne. Ubevisst ga hun deg -
- den nitroglyserinen du brukte til å forgifte din far, ikke sant?
I januar 1992 sa du at du var hos en klassekamerat -
- da han døde, men i rettsaken sa du at du var på butikken.
Skal jeg fortsette? Fordi jeg kan det.
Jeg vet sannheten, Abigail. Jeg har visst det i 22 år.
Kom deg ut.
- Abigail... - Kom deg ut.
Hei, de finner ikke noe her.
Finnes ingen tegn til nettbrettet.
- Hva med deg? - Jeg vet ikke.
Mulig jeg har noe.
Ser ut som noen prøvde å lirke opp skuffen.
- Andre enn deg. - Ha litt tiltro.
Jeg pleide å være kirurg. Jeg ville ikke rotet det til slik.
Hvorfor låser noen
- en tom skuff? - Gammel vane.
Vi vet ut fra videoen at han var sint -
- fordi han trodde at Abigail hadde nettbrettet hans, sant?
Så hvis han hadde den her -
- og den hadde sensitiv informasjon fra hennes fortid, -
- kanskje disse merkene gjorde ham mistenksom.
Min eks pleide å ha brettet i et deksel som så ut akkurat som ei bok.
Kanskje den står på hylla.
Det er fem luftventiler her.
Og Lansing er hovedstaden i Michigan.
Du begynner å høres ut som partneren din.
Synes du ikke det er rart? Rommet er ikke så stort, sant?
Det er vanligvis en ventil inn, -
- og kanskje en eller to som blåser kald luft.
- Fem er uten tvil overdrevent. - Hvordan vet du det?
Onkelen min var entreprenør.
Hei, se her. Dette er ikke en ventil. Den ser bare sånn ut.
Watson, jeg er på vei. Jeg ankommer straks Delancey-hjemmet.
Du kan snu. Vi fant nettbrettet.
Visste han om Abigail?
Nei. Men jeg tror du hadde rett i går.
Jeg tror kanskje Graham drepte sin far.
Hva fant du?
Videoer av Titus med Graham.
Han misbrukte ham seksuelt.
Ms. Moore? Tom Gregson.
Takk for at du tok med nevøen hit.
Marsha Whitman, familiens advokat.
Hei. Dette er Ms. Watson, Mr. Holmes, de er fagspesialister.
De som trakasserte Graham etter begravelsen.
Vi beklager å ha brutt hva som sømmer seg, -
- men det viser seg at det var nødvendig.
Hadde vi ikke snakket sammen, ville vi ikke visst sannheten.
Du kjenner det igjen, sant?
- Det er pappas. Hvor fant du det? - Gjemt på din fars kontor.
Du prøvde å få tak i det, ikke Abigail.
Kanskje du vurderte å anmelde ham.
Kanskje du vurderte å hindre ham i å skade lillebroren din?
Hva mener du "skade"?
- Graham, hva snakker han om? - Ikke noe.
Det går fint, Graham. Du kan fortelle sannheten.
Jeg forstår ikke. Sier de at...?
- Sier de at din far...? - Jeg vil ikke snakke om dette med deg.
- Graham? - Nei.
Jeg vil at dere skal dra. Nå.
- Jeg kan ikke tillate... - Jeg bryr meg ikke!
Bare dra!
Mr. Delancey er 17.
Han har rett på å snakke med oss alene.
Det som dere så der beviser ikke noe.
Det som det beviser er at din far var et monster.
Og det hinter -
- til at du har et veldig forståelig motiv for å ønske ham død.
Du visste om Abigails fortid. Derfor brukte du nitroglyserin.
Det er ikke sant.
Dette er en rapport skrevet til din stemor -
- av en privatetterforsker som hun hyret til sjekke opp i din far.
Dette er dine fingeravtrykk.
Hele Abigails historie står der.
En historie som inspirerte deg og din stemor, uavhengig, -
- til å klekke ut samme plan.
Det virker som ideen om å drepe din far og å skylde på Abigail var populært.
Bare at du var raskere enn Peri.
Du skaffet nitroglyserin på nett, hvis jeg må tippe.
Et par tabletter i din fars bourbon og så var det over.
Jeg tviler på at du liker hva planen din betyr for Abigail.
Men sammenlignet med det helvete livet ditt var?
Med tanken på at hemmeligheten ville avsløres?
Med tanken på at det ville skje med Zack?
Det må ha føltes som siste utvei.
Unnskyld.
Jeg ser etter Graham Delancey. Broren hans ringte meg -
- og sa at politiet hentet ham.
Ja, Graham er hos kapteinen nå.
- Hvorfor? - Jeg er redd jeg ikke kan si...
Du. Du så Graham nesten hver dag.
Ante du hva som foregikk?
- Ms. Moore, vær så snill. - Vent, hva snakker du om?
Jeg sørget ikke over din fars død, ikke i det hele tatt.
Men Abigail elsker deg.
Som om du var hennes egen. Og jeg vet at du bryr deg om henne.
Hvis du tier så havner hun i fengsel.
Fortjener hun det for noe hun ikke har gjort?
Graham, du kan hjelpe henne.
Og vi kan hjelpe deg. Du må bare si sannheten.
Jeg trenger et par minutter alene med klienten min, nå.
Hva er det som foregår?
Abigail Spencer kom.
Hun traff Grahams tante og advokat i gangen...
Og de fortalte Abigail om Grahams far.
Før jeg vet ordet av det så vil hun tilstå.
Hun sier at hun forgiftet Titus Delancey.
Crawford og Gleason er i avhør med henne nå.
- Sier hun hvorfor? - Ifølge henne -
- oppdaget Titus identiteten hennes.
Han brukte den til å utpresse henne for sex.
Statsadvokaten sikter ikke Graham uten en tilståelse.
Som det er usannsynlig at han gir nå som du har tilstått.
Hvorfor gjorde du det?
Drepte Titus? Det har jeg forklart allerede.
Nei, hvorfor tilstod du et mord du ikke har begått?
Jeg er en morder.
Det sa du selv. Du hadde rett.
Graham forgiftet sin far.
Det vet vi begge to.
Graham er en flott gutt og han har hele livet foran seg.
Han burde ikke havne i fengsel.
Det finnes ikke noe tvil i mitt sinn om at jeg gjorde det rette.
Ved å drepe Titus Delancey.
Du trenger ikke å gjøre dette.
Vi har bevis på hva Titus gjorde mot Graham.
Han begikk mord under formildende omstendigheter.
Han soner tvilsomt mer enn 18 måneder.
Atten måneder.
Det er like lenge som du og jeg brevvekslet.
Føltes som en mannsalder, hva?
Særlig når du er stemplet som ungen som drepte din far.
Og Graham fortjener mer enn det.
- Du er uskyldig. - Nei.
Uskyldig?
Han ble misbrukt rett foran meg, -
- og jeg burde ha sett det, og jeg burde ha stoppet det.
Før.
Titus fikk som fortjent.
Og nå gjør jeg også det.
Endelig.
Takk for at du sa ja til å snakke.
Skolen min er i nærheten.
Tanten min synes det var for tidlig å begynne igjen, men...
Jeg vet ikke.
Jeg er lei av å være hjemme.
Tross Abigails tilståelse så vet du og jeg sannheten.
Jeg skal holde et øye med deg.
Og hvis du tyr til -
- den type ekstreme tiltak i fremtiden, -
- så skal jeg sørge for at du straffes.
Er det forstått?
Har du snakket med noen om hva som skjedde med deg?
Tante Susan prøvde å spørre meg noe om det i går, men...
Det skjedde.
Det er over. Å snakke om det endrer ikke noe.
Du tar feil.
Jeg har aldri opplevd et svik like dypt som det du har.
Men jeg vet at å bli gjort til offer, det tærer.
Og noen ganger kan det å snakke om det -
- hjelpe.
Så hvis du noen gang vil snakke om det -
- med noen som kjenner hele historien -
- så er jeg her.